Většinu života mi na vzhledu moc nezáleželo. Starej pankáč. Nikdy bych o sobě neřekla, že jsem marnivá. Jakmile je ale s mým obličejem něco jinak (třeba mega otok ze zánětu slinný žlázy), najednou mi není komfortně a nechce se mi lézt mezi lidi.
Vždycky jsem si myslela, že vzhled je pro mě podružná záležitost. U pankáčů tenkrát aspoň platilo, že čím hnusnější, tím lepší. Oblečení jsem si pořizovala hlavně z druhý ruky, veškerýma módníma značkama pohrdala. Pořád platí, že líčit jsem se neuměla a neumím. Nebaví mě to. Marnivá? Já? A jsem. Zrovna já!
S cizím obličejem
Nemůžu říct, že by vzhled v mým životě nehrál žádnou roli, protože hraje. Zvykla jsem si nějak vypadat. Stárnutí má tu výhodu, že se jde po malých krůčcích. Neproberu se jednou ráno s úplně jiným obličejem. A to se přesně v případě zánětu slinný žlázy dělo. Vzbudila jsem se jako někdo jiný.
Kdo jsi a co jsi udělala s mým ksichtem? Je to strašný nepoznávat se v zrcadle.
Celý článek si přečti na Forendors (Pickey).
Proč mě podpořit na Forendors?
![Vraťte mi můj obličej aneb jak moc smrtelný hřích je marnivost? 2 forendors panel](https://spocklidem.cz/wp-content/uploads/2023/09/pickey-panel-1-800x450.png)
Jsem introvert, který rád přemýšlí nahlas. K tomu mi pomáhá psaní. A když už je to jednou napsaný, přece to nevyhodím. Zvlášť když to může pomoci i někomu dalšímu. Třeba tobě.
Aby se ze mě nestala zombie, je dobrý mě občas pozvat na kafe a větrník. Pokud ti moje texty dávají smysl, podpoř mě zde.